Prosessorientert+skriving

=PROSESSORIENTERT SKRIVING=

Prosessorientert skriving (POS) har vært i vinden i mange år i norsk skole. Vi vil i det følgende gi en kort beskrivelse av metodikken. POS består av en rekke faser som beskriver skriveprosessen fra idèutforming til endelig produkt. Det finnes en rekke ulike beskrivelser av metodikken, men vi vil gi en forenklet beskrivelse av denne.

Selv om POS har vært veldig populært i skolen de senere årene, kan det se ut som om metodikken er ferd med å svekkes. Bakgrunnen for dette er at eksamensformen i norsk i grunnskolen har gått bort fra POS som metodikk. Det har ikke kommet offentlige uttalelser fra Utdanningsdirektoratet om hvorfor man har gått bort fra metodikken, men det er naturlig å tro at det kan ha med tidsbruk å gjøre. Fra og med 2008 er eksamensformen gjort om fra to skrivedager til kun èn. Tidligere hadde man èn sakprosadag og èn skjønnlitterær dag. Elevene kunne så velge hvilken av de to dagene de skrev sidemål. Elevene kunne begge dagene jobbe prosessorientert, men dette krever mye tid. I 2008 har det altså blitt kun èn skrivedag, der elevene skal skrive to tekster, èn skjønnlitterær og èn sakprosatekst. Èn av tekstene skal være på sidemålet og den andre på hovedmålet, og dette er styrt fra Utdanningsdirektoratet.

Uansett om eksamensformen har blitt endret, er det ingen tvil om at prosessorientert skrivemetodikk har sine fordeler i norsk skole fortsatt. Det å lage en wiki kan i høyeste grad sees på som prosessorientert skriving.

Vi vil her vise en oversikt over de ulike fasene i POS, og samtidig si litt om våre erfaringer med wikiprosjektet sett i forhold til POS. I POS starter en gjerne med en idèfase. Læreren kan eksempelvis introdusere et gitt tema for klassen i form av et stikkord eller en nøkkelsetning på tavla. Elevene kan så bidra med kreative innspill til ulike vinklinger rundt temaet. Disse kan da danne utgangspunkt for for eksempel et tankekart. En slik felles introduksjon til et skriveprosjekt kan bidra til å skape en felles plattform for hele klassen. Deretter kan hver enkelt elev velge sin innfallsvinkel til lærerens oppgavelyd, som dannet utgangspunktet for tankekartet.

Idèfasen ble for vår del ikke vektlagt særlig mye. Vi ønsket for eksempel ikke å legge føringer for hvordan wikiartiklene skulle struktureres. Hensikten var at elevene ved selvsyn skulle se hvilke konsekvenser det hadde for leseopplevelsen at teksten for eksempel manglet avsnittsinndeling. En slik «feil» ga rom for at andre elever kunne komme med konstruktive innspill til forbedringer direkte til vedkommende elev, eller at de kunne gi tilbakemelding indirekte ved å redigere teksten selv. I vårt tilfelle fikk hver enkelt elev utdelt emner de skulle skrive om. Idèmyldringa vår gikk ut på at vi diskuterte om det skulle være en felles mal for hvordan hver enkelt artikkel på wikien skulle se ut. I tillegg til det rent designmessige diskuterte vi blant annet om det ville være nyttig å inkludere multimediale elementer, og problemstillinger rundt opphavsrett og kildekritikk. Hovedformålet med idèmyldringa var å bevisstgjøre elevene i forhold til en del sentrale problemstillinger rundt wiki som verktøy.

Den neste fasen i POS er at eleven skal begynne å skrive et førsteutkast der han konsentrerer seg først og fremst om innholdet, og ikke det formelle aspektet. På et eller annet tidspunkt i prosessen, gjerne bestemt av lærer, blir elevene bedt om å gi respons til hverandres tekster.

Responsfasen kjennetegnes ved at elevene gir tilbakemelding på hverandres tekster, skriftlig eller muntlig. Formålet med dette er at tekstene skal forbedres av den enkelte elev i andreutkastet, som skrives etter responsfasen. En annen praktisk løsning kan være at læreren går inn og gir respons. I vårt arbeid med wikien satte vi ikke en tidsbegrensning som elevene skulle forholde seg til for å «levere» et førsteutkast til vurdering. Det ble derimot gitt respons fortløpende i løpet av hele prosessen, og på mange ulike måter.

Elevene jobbet med wikien i klasserommet, og de hadde dermed mulighet til å veilede og hjelpe hverandre fortløpende. Elevene sitter sammen i par, og mange av parene så ut til å gi konstruktive tilbakemeldinger på hverandres produkter, både før og etter publisering. Elevene beveget seg ellers rundt i klasserommet for å se hvordan det gikk med de andre. Tilbakemeldinger av denne sorten ble i all hovedsak gjort muntlig.

Vi lærerne var tilgjengelig for veiledning i alle timene vi jobbet med prosjektet på skolen. Vi ga også muntlig respons i timene, både uoppfordret og når elevene kontaktet oss for å få hjelp til noe de lurte på.

Elevene jobbet i relativt stor grad også med wikiene hjemme. Mange av elevene er svært aktiv på Windows Live Messenger (MSN), og benyttet seg av denne kanalen når de trengte hjelp av oss lærerne. Alternativ til dette var å sende e-post eller å ringe, men det viste seg at slike kanaler ikke ble brukt i det hele tatt. Den store fordelen med MSN er at man kommuniserer i sanntid. Sjansen for å få svar raskt er stor. Ulempen med MSN er at ikke alle elevene benytter seg av denne kommunikasjonskanalen. Derfor ga vi lærerne også tilbakemeldinger til elevene gjennom en innebygd funksjonalitet i wikispaces, hvor vi kunne gi tekstlig respons som ble videreformidlet til e-postadressa den enkelte elev er registrert med.

Elevene ga også respons på en måte som tradisjonell POS-metodikk ikke innbyr til, nemlig ved at elevene redigerte og/eller la til mer stoff. Dette gir responsfasen i POS en ekstra dimensjon.

Det kan, alt etter behov, være ønskelig at en har flere responsfaser før en setter sluttstrek for det skriftlige arbeidet. For vår del er det lite naturlig å si at vi har en konkret responsfase, i og med at respons blir gitt hele tida.

Til slutt er det tid for evaluering av skriveprosjektet, og her kan det være flere muligheter for praktisk gjennomføring. Læreren kan ta inn teksten til vurdering, eller elevene kan vurdere hverandres tekster etter gitte kriterier. Formålet med vårt wikiprosjekt var ikke å vurdere elevenes sluttprodukt, snarere å vurdere prosessen fram mot sluttproduktet. Nå skal det i tillegg sies at sluttprodukt er et et litt løst begrep i denne sammenhengen. Sluttproduktet må her beskrives som wikien slik den fremstår på det tidspunktet vi har angitt som sluttdato for prosjektet. Wikien vil selvfølgelig leve utover denne tidsbegrensningen, og de registrerte brukerne kan fortsette med å endre og legge til stoff. Formativ vurdering blir i denne sammenhengen langt viktigere enn summativ vurdering. Summativ vurdering er avsluttende vurdering, og for vår del i ungdomsskolen er dette vurdering med karakter. Dette kan være både standpunktkarakterer og eksamenskarakterer. Formativ vurdering er først og fremst vurdering i veiledende øyemed. Vurderinga bør søke å føre til fremgang, ellers er den verdiløs. Formativ vurdering blir gjerne gitt muntlig, eller den kan være en kombinasjon av muntlig og skriftlig tilbakemelding. Formativ vurdering skjer for øvrig uten bruk av karakterer. Kort og enkelt sagt kan en si at summativ vurdering er vurdering //av// læring, mens formativ vurdering er vurdering //for// læring (www-lu.hive.no/ansatte/moh/documents/Digitale_mapper_og_**formativ**_**vurdering**_06.ppt, side 4). Vi vil komme tilbake til vurdering av elevenes arbeider med wikiene senere.

For å knytte vårt arbeid med wikien opp mot det teoretiske vedrørende POS kan man si at så snart eleven publiserer artikkelen på wikien, uavhengig av hvor lite eller mye han har skrevet, så gjør eleven sin tekst tilgjengelig for respons. I praksis så vi at noen elever kun opprettet sida (for eksempel Oregon) med tittel, uten noe innhold forøvrig. Ingen elever valgte å gå inn på slike sider for å redigere eller legge til fagstoff. Hvis derimot en elev la ut et lite avsnitt om sitt tema på sin side, hendte det at andre elever allerede på dette tidspunkt gikk inn og endret eller la til informasjon. Det var heller ikke uvanlig at elevene publiserte et kort avsnitt på sin side, for så direkte å fortsette på sitt arbeid med temaet.